FARLIGT BEGÄR
Nå, min vän...
hur trivs du ute i den stora världen?
Mycket bra.
Hon ska lyssna och lära, och bara tala när hon tilltalas.
Vi får väl se vad vi kan hitta på för att roa dig.
Valmont är här.
Så du tar emot honom?
Ja.
Det gör även du.
Vicomte de Valmont...
som du nog inte minns...
förutom att han är påfallande charmant...
vill han alltid åstadkomma maximal skada när han öppnar munnen.
Varför tar mor emot honom, då?
Det gör alla.
Madame.
Vilken trevlig överraskning.
Madame de Volanges! Så trevligt att se er.
Ni minns väl min dotter Cécile?
Vem kunde förutspått sån skönhet?
Jag ville besöka er innan jag reser.
Åh...
Tillåter vi det? Varför vill ni resa?
Paris i augusti...
dessutom är det hög tid att jag besöker min faster.
Jag har varit försumlig emot henne.
Madame de Rosemonde har även...
inbjudit oss till slottet.
Vill ni framföra våra hälsningar?
Det lovar jag göra, madame.
Det är hög tid att åka hem.
I klostret lägger vi oss klockan nio.
Som sig bör hoppas jag.
Er faster?
Det stämmer.
Är det inte redan klart att ni ärver henne?
Vet ni varför jag kallat hit er i kväll?
För mitt sällskaps skull, hoppas jag.
Jag behöver er...
för att utföra ett heroiskt vågstycke.
Minns ni när Bastide lämnade mig?
Ja.
Och rymde med er feta älskarinna vilkens namn jag glömt.
Javisst.
Ingen har gjort så mot mig, eller mot er.
Jag var glad att slippa henne.
Det var ni inte alls.
I flera år har Bastide sökt en hustru.
Han har alltid haft en förkärlek för klosterskolor.
Nu har han funnit en idealisk kandidat.
Cécile Volanges.
Bravo.
Hennes 60000 om året...
har säkert spelat en viss roll vid Bastides val.
Ingen alls.
Det viktigaste för Bastide...
är nämligen garanterad dygd.
Jag börjar ana vad ni tänker föreslå.
Bastide och hans regemente är på Korsika året ut.
Det ger er gott om tid.
Menar ni att jag ska.?
- Hon är en rosenknopp. - Tycker ni det?
När han återvänder från smekmånaden...
blir han utskrattad!
- Men... - Ja.
Kärlek och hämnd. Två av era favoritämnen.
Det är omöjligt.
- Vad menar ni? - Omöjligt.
- Varför? - Det är för lätt.
Det är det. Hon har inget sett.
Inget upplevt, så hon är nyfiken.
Hon kommer att ligga på sin rygg...
innan man hunnit överlämna blommorna!
Det skulle vem som helst klara.
Jag måste tänka på mitt rykte.
Jag inser att jag måste berätta allt.
- Självklart. - Ja.
Min faster har besök för tillfället.
Hon har en ung väninna hos sig.
En viss madame de Tourvel.
Det menar ni inte?
Att förföra en kvinna känd för moral...
religiositet och äktenskapslycka...
Kan något vara mer prestigefyllt?
Tvärtom, när maken är rivalen.
Förödmjukande om man misslyckas, banalt om man lyckas.
Var är monsieur de Tourvel?
På en ändlös rättegång i Borgougne.
Ni lär knappast få något nöje av det.
Åh, jo.
Jag vill inte rasera hennes fördomar.
Jag vill att hon ska tro på Gud och dygd och äktenskapets helgd...
men ändå inte kunna avstå och säga nej.
Min njutning blir att få se henne...
svika allt som är viktigt för henne.
Det måste ni väl förstå?
Är inte "svek" ert favoritord?
Nej, nej...
"grymhet."
Det tycker jag har en ädlare klang.
- Hurdan är Belleroche? - Jag är mycket nöjd.
Är han er ende älskare?
Ja.
Ni bör ha en till.
Denna favorisering är osund.
Ni är väl inte svartsjuk?
Naturligtvis är jag det. Belleroche är inte alls värd er.
Är han inte en av era bästa vänner?
Just därför vet jag vad jag talar om.
Jag tycker att ni bör arrangera en otrohet.
Med mig, till exempel.
Ni nekar mig en enkel ynnest...
men begär att få er vilja fram?
Det är för enkelt för att kännas som en erövring.
Jag måste följa mitt öde.
Jag måste vara trogen...
mot mitt kall.
Vi säger väl det då.
Kom tillbaka när ni erövrat madame de Tourvel.
- Ja. - Då ska jag erbjuda er...
en belöning.
Min kära.
Men jag kräver bevis.
Självklart.
Skriftliga bevis.
Ej förhandlingsbara.
Det finns väl ingen möjlighet att få ett förskott.
God afton, vicomte.
Var har ni varit?
Tiden är oändlig när vi är åtskilda.
En timme känns som ett sekel!
Vi skulle trivas bättre...
om ni undvek att låta som den senaste romanen.
Det är en så vacker dag, så vi promenerar.
Ni tog inte nattvarden i dag.
Nej.
Får jag fråga varför?
Som ni kanske vet har jag ett förfärligt rykte.
Ja, jag har varnats för er.
Jaså? Av vem?
En vän.
Jag har alltid omgetts av omoraliska människor.
Jag har låtit mig påverkas av dem...
och ibland även försökt överglänsa dem.
- Och nu? - Nu...
känner jag mig oftast värdelös.
Men det är just vid såna tillfällen som man börjar få ett värde.
Jag anser naturligtvis att man ska sträva efter att förbättra sig.
Chevalier...
ni har nog inte träffat min kusin, madame de Volanges.
Det här är chevalier Danceny.
Madames dotter, Cécile.
Vad anser ni om föreställningen?
Den är storslagen, inte sant?
Monsieur Danceny är en av de särlingar...
som kommer för att höra musiken.
Må vi snart återses.
En charmerande ung man...
men tyvärr utfattig.
Han är en av stadens bästa musiklärare.
Du borde kanske engagera honom?
Hur går det med madame de Tourvels jungfru?
Julie är ganska tråkig.
Vore det inte för att hålla ers nåd informerad, så...
skulle jag aldrig besvärat mig.
Men vad ska man göra på landet?
Jag struntar i hur intima ni blivit...
men om hon har eller inte har medgått på att ge mig madame de Tourvels brev.
- Hon vägrar att stjäla dem, ers nåd. - Hon vägrar?
Ni vet bättre än jag.
Det är enkelt att få dem att göra det de vill.
Att få dem att göra som man vill...
det är det som ger en huvudvärk...
och dem.
Jag måste veta vem som skriver om mig.
Glöm det, ers nåd.
Hon tror inte att ni ägnar morgnarna åt jakt, säger Julie.
Hon tänker låta skugga er.
Så det är nog bara en tidsfråga.
Vilket oväsen han för.
Hon lär nog få besked snabbt.
Vi ska inte göra det lätt för honom.
Vad har ni för er?
Jag konfiskerar lösören, ers nåd.
Vet ni inte att monsieur Armand är sjuk?
Jag stiftar inte lagarna, jag gör min plikt.
Alla måste betala skatt.
Hur mycket är han skyldig?
Hur mycket?
Femtiosex livres.
- Betala honom. - Ja, ers nåd.
Monsieur Armand...
Förlåt, ni känner mig inte.
Jovisst, monsieur le vicomte.
Res er inte.
- Det måste jag. De ska ta sängen. - Inte alls.
Här tas ingenting.
Så att ni klarar er under tiden.
Jag, ers nåd...
Femtiosex livres för att rädda en familj från misär.
Det var ett bra pris!
Nu för tiden finns de...
- i varenda by. - Verkligen?
Den här familjen var ett bra val.
Mycket respektabel...
tårögt tacksam, inga söta flickor. Bra gjort.
Jag gör mitt bästa, ers nåd.
Deras tacksamhet var gripande.
Det gjorde mig tårögd.
Det här är från hennes man!
Det här måste vara från hennes beskäftiga väninna.
Var träffas du och Julie?
På mitt rum, ers nåd.
- Kommer hon i kväll? - Jag är rädd för det.
Jag får nog överraska er.
Utpressning är kanske bättre än mutor.
Passar det klockan två?
Jag vill inte genera dig. Hinner du till dess?
Mer än väl.
Stämmer det här om monsieur Armand?
Det namnet låter inte bekant.
Erkänn, monsieur!
Min betjänt råkade vara...
i byn i morse.
Fäst er inte vid tjänares skvaller.
Det är väl sant?
Ja...
jo...
det är det.
Min käre gosse kom och låt mig ge dig en kram!
Jag förstår inte hur någon som är så generös...
kan leva ett så lastbart liv.
Ni har en överdriven bild...
av såväl min generositet som min lastbarhet.
Önskar jag visste vem som gett er denna gräsliga bild...
Men eftersom jag inte vet det...
låt mig då bekänna en sak.
Skälet till denna paradox är en viss karaktärssvaghet.
Hur kan en barmhärtighetsgärning anses vara en svaghet?
Eftersom den blott beror på...
en ny och stark påverkan i mitt liv...
från er.
Ser ni nu hur svag jag är?
Jag hade lovat mig själv att aldrig säga något.
Men när jag ser er...
Var inte orolig...
jag har inga onda avsikter.
Jag skulle aldrig kunna kränka er.
Men jag älskar er.
Avgudar er!
Snälla ni, hjälp mig!
- Jag har ringt flera gånger. - Jag hörde inte, ers nåd.
- Jag behöver varmvatten. - Genast.
Rör dig inte.
- Azolan... - Ers nåd?
Vänta i mitt rum.
Sådant här kan jag ju inte tolerera Julie.
Jag vet det, ers nåd.
- Men du kan lita på min diskretion. - Jag tackar.
Förutsatt förstås att du godtar mitt pris.
Nej, inget sådant.
Allt jag begär, är att få se alla brev...
som madame de Tourvel fått sen hon kom...
och alla hon hädanefter skriver.
- Jag kan inte... - Ge dem till Azolan i morgon natt.
För besväret.
JAG ÄLSKAR ER
Vore det fel att besvara monsieur Dancenys brev?
- Under omständigheterna, ja! - Omständigheterna?
Det är inte min sak att berätta det...
men jag har ju blivit så fäst vid dig...
Fortsätt!
Du är bortlovad.
- Till vem? - Någon jag känner en aning.
Monsieur le Comte de Bastide.
- Hurudan är han? - Han...
Ogillar ni honom?
Nej då, men han är något nyckfull.
- Och ganska allvarlig. - Hur gammal är han?
- Trettiosex. - Trettiosex! Han är en gammal man.
Vet ni när?
Nästa år, har jag förstått.
Du kanske kan skriva till monsieur Danceny.
Åh, madame.
Om jag får se både dina och hans brev...
kan jag vara lugn.
Jag kan inte visa dem jag redan skickat.
Ni har väl sovit gott, men det har inte jag.
Jag trodde ni skulle respektera mig!
Det gör jag!
Ni förolämpade mig grovt!
Det här bekräftar allt jag hört om er.
Jag börjar tro att ni planerat detta!
Jag visste inte att ni skulle vara här!
Men det hade inte haft någon betydelse.
Innan jag mötte er hade jag bara upplevt åtrå.
Men aldrig kärlek.
- Nu räcker det. - Nej, nej...
ni har anklagat mig.
Jag måste få försvara mig!
Jag förnekar inte att jag var medveten om er skönhet...
men den hör inte hit.
Jag har insett att skönheten...
är den ringaste av era tillgångar.
Er godhet fascinerade mig!
Jag drogs till den.
Jag insåg inte vad som höll på att ske.
Inte förrän jag började känna fysisk smärta...
så snart ni lämnade rummet...
insåg jag att jag var kär!
Jag visste det var lönlöst...
men struntade i det!
Jag vill inte ha er, bara bli er värdig.
Säg vad jag ska göra.
Visa hur jag ska bete mig. Jag gör allt ni ber om...
Som ni vill. Jag vill att ni reser härifrån.
Är det verkligen nödvändigt?
Det kan hela ert liv vittna om.
Vägrar ni, tvingas jag resa.
Då gör jag er naturligtvis till viljes.
Tack så mycket.
Vågar jag be om en gentjänst?
Jag borde få veta...
vem som nedsvärtat mitt namn.
Välmenande vänner...
ska inte lönas med förräderi.
Ert erbjudande förlorar värde...
om ni ska köpslå med det.
Jag återtar min begäran.
Vore det att köpslå, att be att få skriva till er?
- Ja... - Och att hoppas på...
att ni svarar på mina brev.
En ärbar kvinna...
kan knappas korrespondera med er.
Avfärdar ni fullt anständiga förslag?
- Det gjorde jag inte. - Hellre orättvis...
än det minsta vänlig?
Jag skulle gärna visa er...
att detta inte beror på hat eller ovilja, utan på...
På vad?
Hör här:
"Han vet exakt hur långt han kan gå utan att riskera något...
"och skyddar sig genom...
"att bara plåga ofarliga offer: kvinnor."
Madame de Volanges...
- Adjö, faster. - Adjö, käre pojk.
- Monsieur... - Jag skriver snart.
Kära madame de Tourvel...
jag är vid...
- Ligg still, har jag sagt. -
...mitt skrivbord...
mitt under en stormig natt...
under vilken...
jag har...
kastats...
mellan upprymdhet...
och utmattning...
om och om igen.
Trots dessa plågor...
lovar jag er att jag i denna stund...
är mycket lyckligare än ni.
Vi avslutar det lite senare.
Markattan de Volanges...
lyckades få bort mig från madame de Tourvel...
och det ska hon få lida för.
Er plan att förstöra hennes dotter, har ni gjort några framsteg?
Kan jag bistå er på något sätt?
Jag står fullständigt till ert förfogande.
Tja...
jo.
Jag sa till Danceny att ni skulle bli hans rådgivare.
Ni måste få honom att "nå ända fram", så att säga.
Om någon kan hjälpa honom...
Hjälp? Han behöver hinder!
Tvingas han klättra över nog många...
kanske han faller ner på henne.
Han har alltså misslyckats?
Kapitalt!
Som de flesta intellektuella är han ytterst enfaldig.
Jag undrar ofta hur ni skapade er själv.
Jag hade inget val, hade jag? Jag är ju kvinna.
Kvinnor tvingas vara mycket skickligare än män.
Ni kan förstöra våra rykten och liv med några väl valda ord.
Så jag skapade inte bara mig själv...
utan även nya flyktvägar.
Jag har lyckats eftersom...
jag har alltid vetat att jag föddes att dominera ert kön och hämnas mitt.
Ja, men jag frågade, hur?
När jag kom ut i sällskapslivet var jag femton år.
Redan då visste jag att den roll jag tilldelats...
var att hålla tyst och göra som jag blev tillsagd...
och det gav mig tillfälle att lyssna och iaktta.
Inte till allt det ointressanta folk sa...
utan att vara lyhörd för vad de ville dölja.
Jag övade mig i att bli oberörd.
Jag lärde mig se glad ut...
medan jag under bordet stack en gaffel i handen.
Jag blev...
en falskhetens virtuos.
Jag sökte kunskap, inte nöje.
Jag rådfrågade stränga moralister om uppträdande...
filosofer om de rätta tankarna.
Och författare om hur långt jag kunde gå.
Allt detta sammansmälte jag till en underbart enkel levnadsregel...
vinn eller dö.
Ni är alltså ofelbar?
Vill jag ha en man, får jag honom.
Vill han skvallra, så kan han inte.
Det var alltihop.
Gällde det även oss?
Jag ville ha er innan vi ens setts.
Min självaktning krävde det.
Och när ni började uppvakta mig...
ville jag ha er mer än nånsin!
Det är enda gången mina begär har härskat över mig.
Envig.
Madame de Volanges...
Du skrev att det var allvarligt!
Jag har inte kunnat tänka på annat!
Varsågod och sitt. Jag har skäl att tro...
att en... Hur ska jag uttrycka det?
Att en farlig förbindelse har utvecklats mellan din dotter...
och chevalier Danceny.
Inte alls! Det är fullständigt absurt.
Cécile är ju ett barn och vet inget om såna saker!
Och Danceny är en fullt respektabel ung man.
Säg mig...
brevväxlar Cécile med många?
Varför frågar du?
Häromdagen gick jag till hennes rum.
Jag knackade på och gick in.
Hon lade ett kuvert...
i högra lådan i sekretären...
och jag kunde inte undgå att se...
att där fanns många liknande brev.
Jag tackar dig.
Vore det påfluget av mig att föreslå en sak?
Nej då.
Om jag minns rätt...
hörde jag dig säga till Valmont...
att hans faster bjudit dit dig och Cécile till slottet.
Ja, upprepade gånger.
En vistelse på landet kan bota det här.
Tack ska ni ha.
Ni behövde ju hinder.
Ni är en verkligt ondskefull kvinna.
Ni ville ju hämnas på min kusin.
Ni är otrolig!
Jag underlättade allt för er.
Men, allt detta kommer mycket olägligt.
Jag ska till grevinnan de Beaulieu.
Då får ni lämna återbud.
Hennes trädgårdar står till mitt förfogande.
Maken har inte så gröna fingrar längre.
Kanske inte.
Men alla hans vänner lär vara trädgårdsmästare.
Verkligen?
Ni vill ta hämnd, jag vill ta hämnd.
Så ni har nog inget val.
Tillbaka till faster?
Just det.
Där kan ni även fullfölja det andra.
Ni har väl bevis att införskaffa?
Vore det inte en generös gest och...
ett tecken på tilltro till min förmåga...
om beviset togs för givet?
Jag måste ha skriftligt på det.
- Nu måste ni gå. - Varför?
- För att jag är hungrig. - Jaså?
Även jag har god aptit.
Gå hem och ät då.
Skriftligt!
Jag kan glädja dig med att Armand har tillfrisknat...
och arbetar igen.
Vem?
Monsieur Armand!
Vars familj du var så generös mot.
Javisst!
När min brorson var här sist, råkade vi få veta...
att han varit i byn.
Hur är det fatt, madame?
Faster, förlåt att jag avbryter.
Enligt mig såg...
madame de Tourvel inte kry ut.
- Nej, jag känner mig bra. - Kanske lite luft!
Har ni svårt att andas?
Madame har rätt.
En liten gångtur?
Ja, en promenad i trädgården! Det är nog inte för kyligt.
Frisk luft borde göra gott!
Måltiden var kanske för mäktig.
Det beror nog inte på den.
Kom och hämta den.
Mademoiselle!
För att inte väcka misstankar fattar jag mig kort.
Brevet är från Danceny.
- Ja, jag trodde... - Att överlämna såna brev...
är ingen enkel sak.
Jag kan inte avleda deras uppmärksamhet varje dag.
Så...
Denna nyckel liknar er sovrumsnyckel.
Jag vet att den förvaras i er mors rum...
med ett blått band påbundet och den ligger på spiskanten.
Tag den och sätt bandet på den här...
och lägg denna nyckel på er sovrumsnyckels plats.
Ge mig den så kan jag få en kopia gjord inom två timmar.
Sedan kan jag hämta era brev och ge er Dancenys...
utan problem.
Nu... i skåpet vid er säng...
finns en fjäder och en liten flaska olja...
som ni smörjer låset och gångjärnen på förmaksdörren med.
Är ni säker, monsieur?
Lita på mig.
Tro mig, mademoiselle...
om det finns något jag inte tål, så är det ohederlighet.
Jag hoppas att ni mår bättre nu.
Vore jag sjuk, vore det inte svårt att gissa vem som orsakat det.
Ni menar väl aldrig mig?
- Ni lovade att resa härifrån. - Vilket jag gjorde.
Ursäkta mig, madame.
Fort, er mor kommer!
Vad gör du?
Jag skulle bara hämta mors sjal.
Varför är ni arg på mig?
Kan ni inte nöja er med min vänskap?
Att låtsas vore oärligt.
Den man jag var förut, skulle ha nöjt sig med den...
och sedan försökt vända det till sin fördel.
Jag har förändrats.
Jag kan inte dölja att jag älskar er ömt, lidelsefullt...
och framför allt högaktningsfullt.
Hur ska jag då kunna förbli en sval vän?
Inte för att ni är särskilt vänskaplig!
- Hur menar ni? - Är denna stämning vänlig?
Varför måste ni avsiktligt förstöra min sinnesfrid?
Ni ska inte känna er hotad av mig.
Er lycka betyder mer än min egen.
Det är vad "jag älskar er" betyder.
Vi bör avsluta detta samtal.
Fältet är fritt.
Se här...
just nu bor vi ju under samma tak, åtminstone i några dagar.
Inte måste vi väl undvika varandra?
Naturligtvis inte.
Under förutsättning att ni hörsammar mina regler.
Jag ska hörsamma er i detta, så som i allt.
Monsieur...
Vad?
Det var inget.
Var inte rädd.
Kommer ni med brev?
Nej.
Vad vill ni då?
Vad ska ni säga till er mor?
Hur förklarar ni att jag fått er nyckel?
Skulle jag säga att ni bett mig komma...
så skulle hon nog tro mig.
Vad vill ni?
Tja, jag vet inte...
Vad tror ni?
Nej!
Jag vill bara få en kyss.
- En kyss? - Det är allt.
- Går ni sen? - Sen går jag.
- Lovar ni det? - Självklart!
Då så.
Mycket behagligt.
Går ni nu, då?
Det tror jag inte.
Ni lovade ju!
När ni kysst mig, ja.
Det gjorde ni inte. Jag kysste er.
Det är inte alls samma sak.
Om jag kysser er, då?
Ska vi göra det lite bekvämare för oss?
Bäst att jag tar reda på vad det är.
Naturligtvis, min kära.
Oroa er inte.
De unga har en vidunderlig förmåga att repa sig.
Hon är snart på benen igen.
Vem kan jag annars vända mig till?
Hur ska jag få orden på pränt?
Cécile vägrar att berätta vad det är.
Du måste tala med henne!
Säg mig...
du gjorde väl motstånd?
Naturligtvis...
så mycket jag kunde.
- Men han tvingade dig? - Nej...
inte precis.
Men det var omöjligt att försvara sig.
Varför? Band han dig?
Nej, men han uttrycker sig så speciellt.
Man hittar inget svar!
Inte ens "nej"?
Jag sa "nej" hela tiden.
Men ändå gjorde jag inte det.
Jag skäms så.
Skammen är som smärtan...
den känns bara första gången.
Vill du verkligen ha mitt råd?
Ja, snälla.
Låt monsieur de Valmont...
fortsätta sin undervisning.
Övertyga din mor att du glömt Danceny.
Sätt dig inte emot giftermålet.
Med monsieur de Bastide?
Till äktenskap duger vilken man som helst...
och är medgörligare än en mor.
Menar ni att jag måste göra...
det där med tre olika?
Jag menar, dumma lilla flicka...
att om du är försiktig...
kan du göra det eller låta bli...
med så många du vill...
så ofta du vill...
och på så många olika sätt du vill!
Vi kvinnor har få fördelar, så dra nytta av de du har.
Nu kommer din mor.
Kom ihåg vad jag har sagt, och inga fler tårar!
Hur känner du dig, min flicka?
Mycket bättre, tack!
Du ser trött ut, du bör vila dig.
- Nej, jag... - Jag tycker du ska lyda din mors råd.
Vi kan skicka upp mat till dig.
Det är säkert det bästa.
Ni har kanske rätt, madame.
Du har så gott inflytande på henne!
Jag har nog inte gratulerat er till er hämnd.
- Så ni vet? - Naturligtvis.
Hädanefter lär ni upptäcka att hennes dörr står öppen.
Var är hon?
Jag ser henne inte just nu.
Ni vet att jag njuter av att betrakta kampen...
mellan kärleken och dygden?
Men numera tycks ni njuta mer av att...
betrakta än av att vinna.
Var sak har sin tid.
Detta sekel är snart över.
Nog är det synd att vår uppgörelse...
inte avser den uppgift ni gav mig...
utan den jag gav mig själv?
Jag är förstås tacksam...
men det hade varit nästan oförskämt enkelt.
Man applåderar inte tenoren för att han harklar sig.
Som inom alla vetenskaper, måste man lära sig...
de rätta benämningarna.
Varför måste vi alls tala?
Utan korrekt vokabulär...
hur ska ni då kunna uttrycka era önskemål...
eller erbjuda mig något trevligt?
- Säkerligen måste ni... - Utför jag uppgiften tillfredsställande...
så torde ni säkert...
kunna överraska monsieur de Bastide på bröllopsnatten.
- Skulle han bli glad? - Självklart!
Han skulle anta att er mor gjort sin plikt och upplyst er.
Mor skulle aldrig tala om sånt.
Jag kan inte förstå varför.
Hon var en av Paris mest beryktade unga kvinnor.
- Mor? - Precis.
Mer känd för sin iver än sin förmåga...
om jag minns rätt.
Vid ett berömt tillfälle innan ni föddes...
Det måste ha varit...
när er mor besökte grevinnan de Beaulieu.
Hon gav henne ett rum mellan er far...
och monsieur de Vressac...
som var hennes älskare.
Men trots grevinnans omsorger...
tillbringade hon natten hos en tredje.
Det tror jag inte på!
Det är sant!
Hur vet ni det?
Den tredje var jag.
Ni undrade om monsieur de Bastide blir nöjd med er.
Svaret är...
att utbildning är aldrig bortkastad.
Nu...
tycker jag att vi börjar...
med en eller två latinska termer.
Vi gör strövtåg nästan varje dag.
Vi kommer lite längre på stigen...
utan återvändo.
Hon godtar min kärlek...
jag hennes vänskap.
Båda vet vi att skillnaden är minimal.
Jag önskar ni kände mig så väl...
att ni kunde se hur mycket ni förändrat mig.
Mina vänner i Paris kommenterade det direkt.
Jag har blivit omtänksam...
samvetsöm, barmhärtig...
lever i celibat mer än en munk.
I celibat?
Ni vet väl hur det skvallras i Paris?
Hon är mycket nära att ge efter.
Hon sluter ögonen.
Madame.
Vart är ni på väg?
- Till salongen. - Där är tomt.
Alla har lagt sig tidigt.
- Jag saknade vår promenad i dag. - Ja.
Av vädret att döma, tycks det inte bli många fler.
- Detta regn är sannerligen ovanligt. - Ja. Får jag?
Javisst!
Om en vecka är mitt ärende här avslutat.
- Jag förstår. - Trots det, är jag inte säker på...
om jag kan förmå mig att resa.
Det måste ni!
Vill ni så gärna bli av med mig?
Det behöver ni inte fråga.
Jag litar på er hederlighet och generositet.
Jag vill vara tacksam emot er.
Förlåt, men jag vill inte ha er tacksamhet...
utan något mycket mer.
Det är Guds straff för min stolthet, jag trodde inte det kunde ske.
Som vad? Menar ni kärlek?
- Är det kärlek ni menar? - Ni lovade att aldrig tala om det!
Naturligtvis, jag förstår, men jag måste få veta.
Jag kan inte, förstår ni inte det? Det är omöjligt.
Ni behöver inget säga. Bara se på mig.
Ja...
Lämna mig i fred om ni inte vill döda mig!
Ni måste hjälpa till...
Hämta frun, madame de Tourvel är sjuk.
Jag hörde något när jag gick förbi.
Hon verkade ha svårt att andas.
- Hur är det fatt? - Det är ingen fara.
Jag lämnar henne i fasters vård.
Vi får skicka efter läkare.
Nej, det behövs inte...
Sitt hos mig en stund.
Jag måste härifrån.
Jag har blivit hopplöst kär.
Jag vill inte resa...
men hellre dör jag än lever med denna skuldkänsla.
Lilla vän, detta är ingen överraskning för mig.
Möjligen överraskas man av hur lite världen förändras.
Vad skall jag göra? Kan ni råda mig?
När det gäller såna angelägenheter...
så är alla råd till ingen nytta.
Jag har aldrig varit så olycklig.
Det smärtar att säga detta, men...
de som mest förtjänar kärleken, blir aldrig lyckliga av den.
Varför är det så?
Tror ni verkligen att män älskar så som vi?
Nej...
männen njuter av den glädje de känner.
Vi kan bara njuta av den glädje vi ger.
De är inte i stånd...
att viga sitt liv åt en enda människa.
Så att hoppas på att bli lycklig av kärlek...
leder oundvikligen till sorg.
Jag är fäst vid min brorson.
Men det som gäller de flesta män...
gäller i dubbelt måtto honom.
Men ändå...
hade han kunnat, alldeles nyss...
han förbarmade sig över mig.
Om han har släppt sitt grepp...
kära barn, då måste ni ge er av!
Stig upp, ers nåd!
Ers nåd!
Kom hit.
- Vad är det? - Madame de Tourvel.
Vad?
Följ efter henne. Håll dig nära.
Jag vill veta allt!
Vart hon beger sig, vem hon träffar, vad hon äter och om hon sover.
Allt!
Mutpengar. Dina får du senare. Iväg nu.
- Ja, ers nåd. - Gå nu.
Gå!
Bäste fader Anselme...
jag kan inte förstå...
nödvändigheten av det möte ni föreslår.
Emellertid, eftersom ni insisterar...
föreslår jag att ni tar hit honom...
torsdagen den 28:e, klockan sex.
Utmärkt! Se till att fader Anselme får det.
Några nyheter?
Inga besökare.
Inte en enda besökare sen hon kom hem.
Hon åt lite soppa i går, men rörde inte fasanen.
Te efteråt.
Det var allt.
Jo...
ers nåd ville veta vad hon läste.
På nattduksbordet har hon "Kristna Tankar...
"del två."
Hur är det med Julie?
Hon verkar villigare än på landet.
Själv, då?
Tala om plikttrohet.
I väg med dig!
Fortsätt bevakningen.
- Madame... - Vicomte...
Men...
vilken trevlig överraskning.
Danceny...
Tack för allt, monsieur.
Jag befarade jag gjort er besviken.
Tvärtom!
Tack vare er lever vår kärlek än!
Cécile tänker bara på kärlek.
Hon och hennes mor återvänder till Paris om två veckor...
och hon längtar efter er.
Jag har fått ett underbart brev från henne.
Verkligen?
Helt olikt de andra...
en helt annan ton.
Min käraste...
Danceny...
jag svär...
...vid min oskuld...
att även om mor tvingar in mig i detta äktenskap...
så förblir jag er, till fullo.
Er vän, vicomte de Valmont...
har agerat flitigt för er sak.
Jag tror inte ni kunnat göra mer själv.
Hur ska jag kunna vänta i två veckor till utan att se henne.
Vi får hitta någon förströelse åt er.
Kan ni vänta i vagnen?
Jag måste få tala med vicomten i enrum.
Naturligtvis.
Hur ska jag kunna återgälda er?
Tänk inte mer på den saken.
Det har varit ett nöje.
Stackarn, han är helt ofarlig.
Ibland tvingas jag avguda er!
Jag har en nyhet som jag hoppas kan roa er.
Mycket tyder på att släkten Bastides...
nästa överhuvud blir en Valmont.
Vad menar ni?
Cécile är två veckor över tiden.
Gläder det er inte?
Jag vet inte.
Ni ville ju hämnas på Bastide.
Jag har lärt hans blivande hustru...
sånt man tvekar att be professionella utföra...
och troligtvis gjort henne gravid.
Vad mer kan önskas?
Ja, ni har uppfyllt era plikter mer än väl.
Synd att den andra slank undan.
Jag släppte henne.
Varför då?
Av medlidande.
Inte konstigt att ni misslyckades då!
Jag besöker henne på torsdag...
och då blir jag skoningslös.
Det gläder mig.
Varför känner man behov av...
att enbart jaga dem som flyr?
Omognad?
Jag får ingen ro förrän det är över.
Jag älskar henne, jag hatar henne...
Mitt liv är en plåga.
Vår unge vän har fått vänta länge nog.
Jag besöker er efter torsdag.
Bara om ni lyckas.
Jag orkar inte med mer oskicklighet.
Jag ska lyckas.
Det får vi hoppas.
En gång var ni en man att lita på.
Fader Anselme...
har väl förklarat för er varför jag är här?
Ni vill försonas med mig...
innan ni går i lära hos honom.
Det stämmer.
Någon formell försoning är väl inte nödvändig?
Nej. Inte då jag "kränkt" er...
och då ni behandlat mig med ogrundat förakt.
Förakt?
Ni flydde mitt i natten från min fasters hus.
Ni vägrar att svara på eller ens motta mina brev.
Och allt detta trots att vi båda vet...
att jag visade behärskning.
Sånt kallar jag förakt!
Ni förstår mig mer än ni låtsas om.
Ni flydde från mig, inte sant?
Jag var tvungen att resa.
Måste ni hålla er undan?
Jag är så olycklig som ni kunnat önska.
Jag har bara önskat er lycka.
Hur kan jag bli lycklig utan er?
Jag måste ha er, eller dö!
Då må jag dö.
Förlåt mig, madame.
Jag hoppades bara att ni skulle förlåta mig...
de oförrätter ni anser jag begått.
Må jag sluta mina dagar i frid.
Jag trodde ni godtog det val som mina plikter tvingar mig till.
Ja.
Och ert val har avgjort mitt.
Som är?
Det enda som kan göra slut på mitt lidande.
Vad menar ni?
Jag älskar er.
Ni har ingen aning om hur mycket.
Jag har gjort betydligt större uppoffringar...
än den som nu förestår mig. Alltså...
- adjö. - Nej.
Hör på mig!
Nej!
Varför skulle tanken på att göra mig lycklig uppröra er så?
Ni har rätt. Jag kan inte heller leva om jag inte får göra er lycklig.
Så jag lovar...
inga fler nej...
ingen mer ånger.
Jag lyckades!
Så...
jag kom dit vid sextiden.
Ni kan utelämna detaljerna kring förförelsen.
De brukar vara så trista.
Beskriv själva händelsen, bara.
Den var makalös.
Verkligen?
Den hade en tjusning som jag inte tror mig ha upplevt förut.
När hon väl gett efter, var hon fullständigt hämningslös.
Fullständig ömsesidig extas.
Vilket, för första gången för mig, varade längre än själva njutningen.
Hon var otrolig.
Hon var så häpnadsväckande att jag föll på knä och lovade evig kärlek.
Och just då...
och flera timmar efteråt, menade jag det faktiskt.
Jag förstår.
Märkligt, inte sant?
Är det?
- För mig låter det ytterst banalt. - Inte alls...
det försäkrar jag.
Men det bästa är ju förstås...
att jag nu har rätt att begära min belöning.
Fick ni henne även att skriva ett brev...
under detta stormiga rendezvous?
Jag trodde inte att ni skulle hålla så hårt på formaliteterna.
Oavsett vilket, tvingas jag kanske ogiltigförklara vår uppgörelse.
Vad menar ni?
Jag är inte van vid att tas för given.
Det är inte frågan om det!
Ni missförstår mig.
Och jag vill inte slita er ifrån någon så häpnadsväckande.
Vi har alltid varit ärliga emot varandra.
Dessutom har jag en ny älskare...
som är över all förväntan.
- Vem kan det vara? - Jag vill inte vara förtrolig nu.
Jag vill inte uppehålla er längre.
Ni tror väl inte att jag föredrar henne?
Ni är kanske omedveten om det...
men jag ser att ni är kär i henne!
Nej.
Inte alls.
Har ni glömt hur det känns att göra en kvinna lycklig?
Och bli lycklig själv?
Jag...
Naturligtvis inte.
Nog älskade vi varandra en gång?
Jag tror det var kärlek.
Ni gjorde mig lycklig.
Och det kunde vi än. Vi bara löste banden.
Vi klippte aldrig banden.
Illusioner är alltid ljuva.
Jag har förlorat alla illusioner under mina resor.
Och nu...
vill jag komma hem.
Den här förälskelsen tar snart slut...
men just nu råder jag inte över den.
Min käre vicomte, jag tvingas resa bort ett par veckor...
men har inte glömt vår uppgörelse.
När jag återvänder ska ni och jag tillbringa en enda natt tillsammans.
Vi kommer att sörja över att den blir vår sista.
Men bör då minnas att sorg är en förutsättning för lycka.
Allt detta...
förutsätter förstås att ni kan anskaffa det berömda brevet.
Det ska ske!
Men Paris är så långtråkigt utan er.
Jag lever som en medeltida eremit.
Om en liten stund.
Drick ur.
Vad är det?
Någon som kan ogilla din närvaro.
- En kvinna? - En dam, för att vara mer exakt.
Den som vi skrev till?
- Just det. - Det var roligt.
Du var ett mycket begåvat skrivbord.
Jag vill se hur hon ser ut.
- Det får du inte. - Varför...
Men vid närmare eftertanke, varför inte?
Har du planer för i afton?
Middagsgäster.
- Efter det, då? - Inget som står sig...
Nå...
jag kommer.
Vilken trevlig överraskning!
- Jag vet vem hon är. - Är ni säker? Det skulle förvåna mig.
Hon har pekats ut på operan.
Hon är ju frapperande.
Hon är en kurtisan, inte sant?
Ja, på sätt och vis.
Jag beklagar att jag kom och störde!
Du störde inte! Jag är överlycklig att se er.
Du får inte besöka mig mer!
Låt mig slippa dina lögner!
Hör vad jag har att säga...
innan du dömer mig.
Åren innan vi möttes kan inte göras ogjorda...
då hade jag många bekanta...
de flesta av dem skulle säkerligen inte anses respektabla.
Det...
förvånar dig kanske, men Emilie...
liksom andra med samma levebröd...
är godhjärtad nog att bry sig om...
de mindre lyckligt lottade.
Kort sagt...
hon har tid och faiblesse för ett omfattande välgörenhetsarbete.
Bidrag till sjukhus, soppa åt fattiga...
skydd av djur...
allt som berör hennes känslosamma sinne.
Då och då ger jag henne ett litet bidrag. Det är allt.
Är det sant?
Mitt förhållande till Emilie...
har i flera år varit klanderfritt.
Hon har till och med bistått mig med vissa sekreterarsysslor.
Varför skrattade hon?
Jag har ingen aning!
Känner hon till mig?
Med tanke på mitt förflutna...
gjorde hon väl vissa antaganden.
Jag vill tro dig.
Jag visste ju att du var på väg!
Du var anmäld.
Förlåt mig!
Det är jag...
som ska be om förlåtelse.
Det var taktlöst av mig.
Jag trodde inte jag kunde älska dig mer.
Men din svartsjuka...
Jag älskar dig så mycket.
När ska du skriva till mig igen?
Käre vicomte...
denna självförnekelse kan omöjligen vara hälsosam för er.
Den innebär väl inte att ni försummar er lilla elev?
Var är Danceny, tro?
Jag har folk som letar efter honom.
Han är spårlöst försvunnen.
Det är bara vinden.
Var är ni?
Det finns inget skäl till rädsla!
Jo, det finns det.
Jag blöder!
Er portvakt tycks tro...
att ni ännu är bortrest.
Jag har nyss återvänt.
Utan att er portvakt uppmärksammat det?
Ni bör nog se över ert hushåll.
Jag är utmattad och bad honom hälsa...
tillfälliga besökare att jag var ute.
Och även ni är här...
käre unge vän.
Portvakten synes ha en något oberäknelig kväll.
Ja.
Det är faktiskt er jag söker.
Jaså?
Mademoiselle Cécile återvänder till Paris efter två månaders bortovaro.
Vad är hennes första tanke?
Svaret är självklart: Att äntligen få återse sin älskade chevalier.
Vicomte... nu ska vi inte bråka.
Inget är mig mer främmande.
Fortsätt!
Tänk er hennes oro när hennes älskade är försvunnen.
Jag fick improvisera som en italiensk skådespelare.
Är allt väl med henne?
Ja. Uppriktigt sagt, nej.
Tyvärr har hon varit sjuk.
- Sjuk! - Min vän, lugna ner er.
Läkaren har lovat att hon är på bättringsvägen.
Ni inser hur angelägen jag varit att finna er.
Naturligtvis, jag...
Hur kunde jag vara borta vid en sån tidpunkt?
Hur kan jag någonsin förlåta mig själv?
Hör på... allt är väl med Cécile.
Och jag vill inte oroa er mer.
Men jag har något att visa markisinnan.
Vänta i påklädningsrummet.
- Där borta. - Jag vet.
Hon skriver lika illa som hon klär sig.
Har den lilla verkligen varit sjuk?
Snarare "renovering".
Vad menar ni?
Missfall.
Jag beklagar verkligen.
Er son och Bastides arvinge.
Bör vi inte tala om något annat?
Ni vill väl inte träta om Danceny?
Belleroche var slak...
men varför byta honom mot en...
sjåpig skolgosse?
Han är mig helt hängiven!
Dessutom är han bättre rustad...
att ge mig glädje och njutning än ni är...
för tillfället.
Jag förstår.
Om jag trodde ni var ert gamla charmerande jag...
skulle jag invitera er nästa vecka.
Verkligen?
Jag älskar er än...
trots era fel och mina klagomål.
Blir det inga ytterligare villkor...
innan ni uppfyller er förpliktelse?
En god vän hade en affär med en totalt olämplig kvinna.
När någon av oss påpekade detta...
gav han alltid samma ynkliga svar:
"Jag råder inte över det," sa han.
Han höll på att göra sig till ett åtlöje.
Då beslöt en av mina väninnor...
att tala allvar med honom.
Hon förklarade att hans namn riskerade...
att för all framtid förknippas med detta uttryck.
Vet ni vad han gjorde?
Det ämnar ni säkert tala om.
Han meddelade älskarinnan att han tänkte lämna henne.
Naturligtvis protesterade hon högljutt.
Men allt hon sa...
varje invändning hon hade...
besvarade han blott med:
"Jag råder inte över det."
God natt.
Jag blir så rädd när du är försenad.
Jag tror att jag aldrig mer får se dig.
- Min ängel... - Känner du likadant?
Ja.
I detta ögonblick är jag övertygad om...
att jag aldrig mer ska se dig.
Vad?
Jag är uttråkad.
Jag råder inte över det.
Vad menar du?
Fyra månader har ju gått!
Så, som jag sa:
Jag råder inte över det.
Älskar du mig inte längre?
Min kärlek kvävdes av din dygd.
Jag råder inte över det.
- Det är den där kvinnan, inte sant? - Du har rätt.
Ja, jag har bedragit dig med Emilie, och andra.
Jag råder inte över det.
Varför gör du så här?
Det finns ytterligare en kvinna.
En kvinna jag avgudar.
Och hon kräver att jag ska sluta träffa dig.
Jag råder inte över det!
Lögnare!
Du har rätt, jag är en lögnare.
Och det är vare sig bättre eller sämre än din trohet.
- Men något jag inte råder över. - Sluta!
Sluta säga så!
Förlåt. Jag råder inte över det.
Varför tar du inte en ny älskare?
Eller vad du vill.
Jag råder inte över det.
Försöker du döda mig?
Hör på mig.
Du har skänkt mig mycken glädje.
Men jag kan inte sörja över att lämna dig.
Det är världens gång.
Något jag absolut inte råder över.
- Tidigt i morgon bitti! - Ja, ers nåd.
Det var inte i kväll vi skulle mötas.
Hur slutade historien ni berättade?
Jag är inte säker på att jag förstått rätt.
När er gode vän följt er väninnas råd...
tog hon honom tillbaka då?
Menar ni...?
Dagen efter vårt förra möte bröt jag med madame de Tourvel...
"Jag råder inte över det", sa jag.
Det menar ni inte?
Absolut!
Duktigt av er.
Mitt rykte hotades, sa ni.
Men detta kan bli min mest berömda bragd.
Den kommer att bli ett föredöme.
Blott en sak kan möjligen ge mig ännu större ära.
Vad skulle det vara?
Att återvinna henne.
Är det möjligt?
Varför inte?
Det ska jag tala om...
En kvinna som siktar på en annan kvinnas hjärta, missar sällan...
och såret är alltid dödande.
- Säger ni det? - Javisst.
Det här ska även bli min stora seger.
Kvinnor njuter av att besegra andra kvinnor.
Det var inte henne jag ville besegra.
Vad menar ni?
Det var er jag ville besegra.
Ni älskade henne.
Och det gör ni än.
Helt sanslöst.
Det skämdes ni för...
därför var ni så grym mot henne.
Ni uthärdade inte ens tanken på att kunna bli utskrattad.
Det bevisar något jag alltid anat.
Att fåfänga och lycka...
är oförenliga.
Oavsett om dessa filosofiska antaganden stämmer eller ej...
så är det nu faktiskt er tur att göra en uppoffring!
Är det så?
- Danceny måste bort! - Vart då?
Jag har tolererat detta länge nog, men nu räcker det!
Ett skäl till att jag aldrig gifte om mig...
trots en hel del erbjudande...
var att slippa bli kommenderad.
Jag ber er därför anta en mindre "äktenskaplig" ton.
Hon är sjuk. Jag har gjort henne sjuk, för er skull.
Då bör ni åtminstone skicka iväg den där valpen!
Har inte ni tyranniserat kvinnor tillräckligt?
Tydligen måste jag tala i klartext:
Jag har tänkt stanna över natten.
Jag tar mycket illa upp om jag avvisas.
Jag beklagar. Jag har andra planer.
Jag anade något sådant.
Vad?
Danceny kommer inte i kväll.
Hur vet ni det?
Med min hjälp tillbringar han natten med Cécile.
Det var så sant, han nämnde att ni väntade honom.
Men då jag påpekade att han faktiskt måste välja...
då tvekade han inte.
Han kommer till er i morgon, för att förklara.
Och för att erbjuda er...
Vad var hans exakta ord? Jo...
för att erbjuda evig vänskap.
Han är ju så hängiven er, som ni sa.
Nu räcker det!
Det har ni alldeles rätt i.
Ska vi gå upp?
Ska vi, vad?
Gå dit upp.
Såvida ni inte föredrar denna obekväma soffa.
- Ni bör gå nu. - Nej, tack.
Vi har en uppgörelse, och jag tänker inte...
bli utnyttjad en sekund till!
Jag är bättre än ni på sånt här.
Kanske. Men det är alltid de bästa simmarna som drunknar.
Ja eller nej?
Valet är ert, förstås.
Jag tänker bara påpeka...
att ett "nej" betraktas som en krigsförklaring!
Ett enda ord är allt som behövs.
Krig!
Käre chevalier Danceny...
ni lär ha tillbringat sistlidna natt med Cécile Volanges.
Det har jag fått höra av hennes mer stadige älskare...
Vicomte de Valmont.
Jag är döende för jag vägrade tro er.
Hämta läkaren!
Nej.
Gör som jag säger!
En sekund av er tid.
Två saker: dels ett råd, som ni förstås kan bortse från, men...
som jag ger i all välmening...
och dels en önskan...
Fortsätt.
Rådet är: Akta er för markisinnan de Merteuil.
Ni måste tillåta mig att misstro...
allt ni säger om henne.
Även om så är fallet, bör ni veta...
att vi båda är hennes redskap i denna angelägenhet...
vilket hennes brev bör bevisa.
När ni läst dem, kanske ni vill sprida dem vidare.
Och er önskan?
Jag vill att ni...
på något sätt...
når madame de Tourvel.
Hon lär vara mycket sjuk.
Just därför är det så viktigt.
Säg henne att jag inte kan förklara...
varför jag bröt med henne.
Men att mitt liv sedan dess helt saknat värde.
Jag stack in klingan djupare än ni, min gosse...
och behöver er hjälp att dra ut den.
Säg att det är bra för henne att jag är borta...
och att jag gläds åt att slippa leva utan henne.
Säg att hennes kärlek var den enda riktiga lycka jag upplevt.
Gör ni det för mig?
Ja.
Det är så dags att ångra sig nu...
Låt honom vara.
Han hade goda skäl.
Jag tror aldrig att någon kunnat säga det om mig.
Det räcker...
Dra för gardinerna.
Försvinn härifrån!
[Swedish]